СЕДЕМТЕ МЕЧА ОТ НЕБЕСНАТА ПЛАНИНА
= Епизод 21 =
Превод: Крал Редакция: desjer
Напред!
Пазете принцесата!
Принцесо, приберете се! По-бързо!
Имам две желания.
Първото е войната скоро да свърши.
И второто - да няма повече убити. - И аз това искам…
Братко, не убивай!
Пазете принцесата! Защитете я!
Пролет!
Братко Ян.
Да не убивам? Искаш да ни издадат ли?
Какъв ти е генерал Налан?
Кажи ми! Какъв ти е Налан? - Не обиждай баща ми!
Значи си му дъщеря.
Кой би предположил? Небесата ни дадоха дъщерята на врага!
Главатарке, защо да я държим за заложник?
Нека утре сутрин убием дъщерята на Налан.
Така ще си отмъстим. - Няма да стане!
Теб кой те е канил?
Не можеш да я убиеш. - Шегуваш ли се?
Взех решение и няма да го променя.
Излезте.
Искам да знам какви са ти отношенията с тази жена?
Когато бях ранен, тя ме спаси.
Рискува живота си, за да ме спаси.
Каза ми, че е бил лекар. Тя ли е била този лекар?
Тя ме спаси. Моля те, не я наранявай.
Само защото ти е помогнала, ние трябва да я пощадим?
Вашата омраза не е към нея. - Разбира се, че е!
Не ме интересува. Казах го и преди.
Тя е моята спасителка, а също и приятелка.
Няма да позволя да бъде наранена. - Ако си приятел с нея,
значи с теб сме врагове!
Наистина ли тя значи толкова много за теб?
Защо я мразиш толкова?
А няма ли и друга причина, освен че е дъщеря на Налан?
Много си позволяваш! - Не отговори на въпроса ми.
Обичаш я.
И какво, ако е така? Какво значение има това за теб?
Да знаеш колко си ми противен сега!
Генерале! Погледнете!
Пролет? Отворете, бързо! - Да.
Ваше височество, по пътя за Или…
принцеса Налан е била заловена от Фей Хонгън.
Командир Ли Бяо е мъртъв.
Наистина ли спаси Юнчун? Мислиш ли, че това ще те отърве?
Толкова си спокойна.
Ако трябва да съм честна, изглеждаш доста добре.
Имаш красиви очи. И кожата ти е прекрасна.
Ако ножът ми си поиграе върху лицето ти, как ли ще изглеждаш?
Ще стана грозотия.
Защо се смееш?
Смятам, че и ти изглеждаш добре.
Мислиш ли, че си далеч от смъртта?
Нека ти кажа, че решихме да те екзекутираме утре сутрин.
Юнчун не може да те спаси.
Искам да ти покажа нещо.
Някога… това беше голямо село.
Имаше много вода.
Животът тук беше щастлив.
Селяните
обичаха да се събират,
да танцуват и да пеят
и да пият хубаво вино.
Сега
тук няма никой.
Не се чува и звук.
Понякога се питам
дали не е кошмар.
Искаш ли да знаеш къде са сега?
Ще ти кажа. Мъртви са.
Всички са мъртви!
Който извади късмет и оцеля, напусна дома си,
защото водата изчезна.
Дойдоха много войници и завардиха водоемите.
В пустинята лежат безброй тела.
Всичко това е дело на баща ти.
Кой ви е дал правото да решавате за живота и смъртта на другите?
Юнчун, какво правиш?
Юнчун! - Ако падне, ще умре!
Но ако се покажеш, Фей Хонгън съвсем ще побеснее.
Тогава със сигурност ще умре.
Ще ти кажа защо го правя.
Искам ти и баща ти да знаете, че има справедливост на този свят.
Всеки трябва да носи отговорност за делата си. Без изключение.
Сега искам да разбера за какво мислиш.
Как се чувстваш. Страхуваш ли се?
Не си ли прекалено спокойна?
Не се тревожи. Сега няма да умреш. Имаш още една нощ.
Не мисля, че разбираш Фей Хонгън. Да вървим.
Приготви се да изпиташ тази болка,
когато се влюбиш.
Фей Хонгън.
Разбирам как се чувстваш. Ела. Бий се с мен!
Фей Хонгън.
Благодаря ти.
Мингуей, ето ти малко храна и вода.
Беше прав.
Баща ми ме е лъгал.
Ти нямаш вина.
Всички са въвлечени в тази война.
Всеки носи вина.
Фей Хонгън ми каза, че има справедливост в света.
Всеки ще отговаря за действията си.
Мисля, че е права.
Вече не чувствам никакъв страх.
Ако смъртта ми ще изкупи причиненото на народа й,
искам да умра.
Мингуей, не говори така. Ти не си виновна.
Канех се да питам татко
кога ще свърши тази война.
Искам да си ида у дома. Но това не зависи от баща ми.
Дали и той няма избор?
Или това му харесва?
Ян Юнчун.
Помня, че ми каза,
че убиваш по съвест.
Сега ти вярвам.
Защо ми вярваш? - Просто ти вярвам.
От дълги години следвам бащината си армия.
Много път извървяхме.
Липсва ми дома.
Мечтая да се върна вкъщи.
Да отида на гроба на мама и да й говоря.
Добре е,
че скоро ще я видя. - Няма да умреш.
Юнчун, ще ми разкажеш ли приказка? - Добре.
Какви приказки харесваш? - Всякакви.
Имало едно време…
Едно време…
Имало… - Искам да науча повече за теб.
Ела с мен. Няма да позволя да умреш!
Братко.
Ако си тръгнеш сега, не се връщай! Фей Хонгън ще те убие.
Зная. Ела с нас. - Не мога.
Ако тръгнем и двамата, кой ще каже на Фей Хонгън?
Но ти… - Ти си тръгваш, не аз.
Тя не би ми навредила. Имам и да свърша нещо тук.
Разбирам. - Тръгвайте.
Нататък има дълбока долина.
Там отведох конете. Има вода и храна.
Пази се. - И вие.
Да вървим.
И двамата пазихте тази жена, а тя избяга! Дори не сте забелязали!
Искам да знам защо?
Накажи ни, главатарке! - Недей!
Пази силата да убиваме враговете.
Изчезвайте!
Айлик, събери Орлите на пустинята.
Ще хванем заложника! - Да.
Ако ги настигнем, но се съпротивляват, да ги убием ли?
Да. - Ами ако Юнчун се бие?
Ще се погрижа за него.
Не си ли заминал? - Защо да съм заминал?
Юнчун освободи Мингуей.
Не, аз я пуснах. Не го е направил брат ми.
Не го е направил той ли? Тогава защо си е тръгнал?
Фей Хонгън, в тази пустиня
няма да ти е лесно да търсиш двама души.
А и да ги намериш, Юнчун може да не иска да се върне.
Смятам, че трябва да пазиш силите си, за да се биеш с врага.
Фей Хонгън, зная, че си човек,
който може да се отърси от тези неща.
Макар да пуснах дъщерята на Налан,
ще вземем главата на Докадо!
За Налан Мингуей ти вярвам,
но как да съм сигурна, че ще се биеш с Докадо?
Добре. Сбърках, като пуснах Мингуей.
Накажи ме.
Ако искаш да ме убиеш, направи го.
Извади си меча!
Използвам Драконовия меч само срещу враговете си.
А ти не си от тях.
Аз също убивам само враговете си.
Ян Юнчун не ти е враг.
Хайде. Нека обсъдим плана за убийството на Докадо.
Ваше височество, не знаем местонахождението на Фей Хонгън.
Нали?
Мингуей, добре ли си?
Дай да си починем и да пийнем вода.
Пийни.
Слънцето прежуря. Ще ти направя сянка.
Благодаря ти.
Юнчун.
Тревожиш ли се за нещо?
Нищо важно.
Ти ме спаси.
Значи ли това, че не можеш да се върнеш?
Не му мисли толкова.
Ще се оправя. - Не мога да заспя.
Ще ми изпееш ли пак онази песен?
Разбира се.
Харесва ми да лежа тук с теб.
Стой до мен. Не ме оставяй сама.
Няма да ида никъде.
Би ли дошъл по-близо?
Мисля, че този Айардзян е щастливец.
Защо?
Защото има своя песен.
И тя ще живее вечно.
Хората винаги ще я пеят.
И ще я обичат.
Аз само обичам да слушам как ти я пееш.
Студено е. Облечи го.
Да вървим. - Не мога да дойда с теб.
За какво говориш?
Ако дойда с теб, нещата ще се влошат.
Не искам повече кръвопролития.
Тази война трябва да свърши.
Мингуей. - Мислих за това.
Трябва да се върна, за да спра баща си и Докадо.
Ти също трябва да се върнеш при Фей Хонгън.
Измисли начин да я спреш.
Тогава… ние…
Никога няма да забравя нощта,
която прекарахме заедно.
Пази се.
Благодаря, че върна Мингуей. Сега ще те пусна.
Следващият път, когато те срещна, навярно ще те убия!
Да вървим!
Мъжът…
трябва истински да обича жена си.
Ако не я обича истински, значи не е никакъв мъж.
Местата, завзети от войниците, са тези, в които има вода
и са принадлежали на хора ти.
Враговете ни са се укрепили на платото.
Ако ги нападнем на коне, ще ни забележат много бързо.
Има и оръдия около вражеското укрепление.
Трябва първо тях да обезвредим.
Оръдията им дават превъзходство.
Обаче, ако неколцина от нашите се промъкнат вътре
и обезвредят оръдията, конницата ни ще може да атакува.
Така е. Същото си го мислех и аз. - Но Докадо има и стрелци с пушки,
ще си имаме работа и с тях. - Разгледах барута им.
Същият използват и за оръдията.
Не е особено добър.
Но пак може да нарани дори хора, носещи броня.
Значи пак ни превъзхождат.